ЄВРОПЕЇЗАЦІЯ УКРАЇНИ В ЧАСИ ТУРБУЛЕНТНОСТІ: ВИКЛИКИ ДЛЯ ДЕМОКРАТІЇ ТА БЕЗПЕКИ - Романа, Міхель; Стручок, Наталія (Економіка та суспільство, 2026)
Стаття присвячена дослідженню складного процесу європеїзації України, який поєднує демократизацію, безпекові та економічні виклики зовнішнього управління ЄС. В Україні цей процес особливо активізувався після Революції Гідності 2013–2014 років та підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом у 2014 році. Після повномасштабного російського вторгнення в Україну в лютому 2022 року європеїзація здійснювалася в особливих умовах. Метою дослідження є здійснення оцінки процесу європеїзації України у сфері розбудови демократії та безпеки. В статті проаналізовано еволюцію поняття «європеїзація» з наголосом на переході від традиційних моделей «зовнішніх стимулів» до концепції «сек’юритизованої європеїзації», де безпека та демократія взаємопов’язані. За допомогою методу синтезу, порівняльного аналізу та аналізу нормативно-правових актів розглянуто прогрес України у здійсненні демократичних реформ в рамках імплементації Угоди про асоціацію, таких як реформа судової системи, розвиток громадянського суспільства та підтримка свободи слова. Водночас авторами здійснено порівняльний аналіз рейтингу громадянських свобод та прав людини в Україні у 2021 та 2025 роках, та наголошено на викликах, пов’язаних з війною, зокрема, обмеженнях громадянських свобод та труднощах у проведенні виборів. У сфері безпеки проаналізовано посилення співпраці між Україною та ЄС, зокрема надання військової допомоги через Європейський фонд миру, навчання українських військовослужбовців та співпрацю у сфері кібербезпеки. Розглядається роль Європейського агентства прикордонної та берегової охорони (Frontex) у забезпеченні безпеки та посилення контролю на кордонах України. Автори доходить висновку, що війна з росією стала каталізатором процесу європеїзації України, але водночас створила нові виклики в сферах демократії та управління безпекою. Запропоновано введення поняття «кризової європеїзації» як процесу, коли екзистенційні загрози змінюють внутрішню сприйнятливість до зовнішніх норм. У статті наголошено на необхідності збалансування нагальних потреб виживання з довгостроковою розбудовою демократичних інституцій.